Adaptarea Bubuloimare
"Cât de mult se însealã cei care cred cã dacã au fost în Virginia
o înteleg sau stiu ceea ce este ea.". ... Cãpitan John Smith
Vino, spirite !
Ajutã-ne sã cântãm povestea pãmântului nostru.
Tu esti mama noastrã.
Noi, lanul tãu de porumb.
Ne ridicãm din sufletul tãu.
LUMEA NOUÃ
Dragã mamã,
prezenta ta înfrumuseteazã locurile.
Ai ajuns pânã la capãtul lumii.
Cum te pot cãuta ?
Aratã-mi chipul tãu,
tu, mare râu
care nu seci niciodatã.
Un nou început
- Dati-i drumul ! - Ne-ati spus sã-l spânzurãm.
Nu uita, Smith, ai ajuns aici în lanturi.
E un nor deasupra ta care se va întuneca mult
dacã aflu cã ai mai instigat oamenii la revoltã.
S-a înteles ?
Cãpitane Newport, am gãsit stridii.
Sunt o grãmadã si sunt mari cât bolovanii.
Si sunt pesti peste tot. Se loveau de picioarele noastre.
O sã trãim regeste.
Dupã atâtea luni pe mare, n-am chef sã merg mai departe.
Locul ãsta e foarte bun.
Apa e adâncã la mal. Vedem pânã departe pe râu.
Dusmanii nostri nu ne vor putea lua prin surprindere.
Aduceti ancorele si pânzele pe mal.
În caz cã unora li se face dor de casã si vor sã plece.
Trebuie sã aibã grijã, sã nu-i jigneascã pe bãstinasi.
Dacã rãmânem fãrã mâncare, vom fi obligati sã facem troc cu ei.
Dupã ce ne vom stabili aici, am putea merge în amonte,
sã cãutãm un drum spre cealaltã mare.
Sorã !
Sãlbaticii ne viziteazã deseori, fãrã sã fie violenti.
Sunt timizi, ca o turmã de cãprioare curioase.
La noapte dormim pe vase, cu armurile pe noi.
Dimineatã, tãiem copacii pe o razã de un kilometru
si folosim trunchiurile drepte
pentru a ridica un turn de observatie si un fort.
Dupã aceea, punem grâu si orz,
construim case si strângem lemn de foc.
Lenesii vor fi biciuiti acolo unde vor fi prinsi.
- Domnule ! - Da, Emery ?
Când o sã putem sã explorãm împrejurimile ?
Nu suntem aici pentru a jefui.
Am venit sã înfiintãm o colonie.
Câte tãrâmuri am strãbãtut ?
Aurul n-o sã te ajute cu nimic.
Nu peste sase luni, când o sã înceapã sã ningã.
Câte mãri ?
Ce lovituri, ce pericole !
Norocul mi-a fost mereu tovarãs.
Au dispãrut cinci butoiase de când am ancorat. Cineva furã.
În ãsta a intrat apa. Ãsta s-a umplut de viermi.
- Înfiereazã-l ! - Si aici !
Taie-i urechile !
I-am prins pe ãstia doi vorbind cu oamenii, domnule.
Ne spionau !
Am pierdut sprijinul bãstinasilor.
Dacã n-am fi vãzut pãmânt în acea zi, m-as fi întors.
Am terminat majoritatea proviziilor.
Cei mai buni oameni ai nostri au fãcut febrã.
Restul sunt gata sã se revolte.
E ca si cum am fi esuat aici.
Bãstinasii mi-au spus cã e un oras pe râu,
unde locuieste un rege mãret.
Propun sã trimitem un emisar la acest rege,
poate îl convingem sã facã troc cu noi.
Între timp, eu mã întorc în Anglia, dupã provizii.
O sã mã întorc la primãvarã.
Ratcliffe va rãmâne comandant.
În ceea ce-l priveste pe cel care va vorbi cu regele sãlbaticilor,
nu trebuie sã vã spun cã va fi o misiune periculoasã.
Cãpitanul Smith e singurul militar profesionist dintre noi.
- Smith ? Ce calitãti are ? - Cele care-ti lipsesc tie.
Vreau sã stii foarte clar un singur lucru.
Acela de a preveni acest prieten al cãlãului
sã facã aliantã cu bãstinasii si sã se întoarcã împotriva noastrã.
Doar bãtut poate cã as accepta
le-as arãta cum sã lupte, strategii englezesti,
sã o poatã face cu curaj.
Dreptul sãu la gradul de cãpitan este fãrã dubii cel mai bun.
Fiul unui fermier
nu poate avea simtul proprietãtii cuvenite.
Probabil vrei sã pleci, Wingfield.
Smith, ai ocazia sã-ti recapeti reputatia.
Cred cã o sã accepti sansa.
Cine esti tu, cea pe care o aud încetisor ?
Care mã împinge mai departe ?
Ai stofã de lider, Smith. Pot avea încredere în tine ?
Ce voce îmi vorbeste din interior,
si mã ghideazã spre ce e mai bun ?
Unde ?
Întotdeauna steaua m-a ghidat.
Conducând.
Trãgându-mã.
Spre tãrâmul ireal.
Acolo viata începe.
O lume egalã cu sperantele noastre.
Un pãmânt unde cineva ar putea avea sufletul curat.
Totul sã devinã adevãrat.
O vom lua de la capãt.
Va fi un nou început.
Aici, binecuvântãrile pãmântului ne înconjoarã.
Nimeni nu va fi sãrac.
E destul pãmânt pentru toti.
Nu costã nimic, trebuie doar sã-l muncesti.
Vom ridica o adevãratã comunitate.
Munca grea si independenta vor fi virtutile noastre.
Nu vom avea mosieri care sã ne ruineze cu chiriile mari
sau care sã ne fure roadele muncii.
Niciun om nu va fi mai presus. Toti vom trãi dupã aceleasi legi.
Cãpitane, de aici încolo nu mai este trecut nimic pe hartã.
Continuati.
Nimeni nu se va mai înfrupta din munca prietenului sãu.
Nimeni nu va mai fura ce a pus deoparte cel vrednic.
Oamenii nu vor mai fi sclavii altora.
Sã ne întoarcem, domnule, sã venim cu mai multi oameni.
Ne-am rãtãcit.
- Fug bãstinasii ! - Lãsati-i sã plece.
Suntem la reflux, cãpitane.
Barca se târãste prin noroi.
Pregãtiti-vã flintele ! Trageti, dacã vedeti ceva.
Strãinul
Soarele.
Si luna de asemenea.
Îti aratã cum soarele urmeazã noptii mereu.
Cerul ? Nu.
Din Anglia, un tãrâm din est.
Sã plec ?
Nu va pleca nimeni pânã la primãvarã.
Vapoarele nu se vor fi întors pânã atunci.
Avem...
articole care te-ar interesa.
Praf de puscã.
În acel moment trebuia sã mor, dar ea s-a aruncat peste mine.
Crutã-i viata !
Trebuie sã-i alungãm cât sunt putini.
Dacã nu ne fac niciun rãu, de ce ne-ar deranja ?
Nu vor decât o bucatã de mlastinã.
Deocamdatã. Dar ce vor lua mai târziu ?
El poate sã-i spunã despre tãrâmul lui de dincolo de valuri.
Dacã nu pleacã, o sã-i alungãm spre mare.
Cer.
Soare.
Apã.
Vânt.
Ochi.
Buze.
Ureche.
Toti copiii regelui erau frumosi.
Dar ea, cea mai tânãrã, era atât de minunatã,
încât însusi soarele, desi o vedea des,
era surprins de fiecare datã când îi iesea în cale.
Tatãl sãu avea o duzinã de sotii.
O sutã de copii.
Dar ea era preferata lui.
Le era superioarã celorlalti nu doar prin trãsãturi si proportii,
ci si prin inteligentã si spirit.
Toti o iubeau.
Luna.
Sunt buni. Iubitori.
Credinciosi.
Nu cunosc înselãtoria si viclenia.
Nu au cuvinte pentru minciunã,
amãgire, lãcomie, invidie, bârfã, iertare.
Nu cunosc gelozia, nu au simtul proprietãtii.
Ceea ce credeam cã e un vis s-a adeverit.
Promite-mi cã poporul tãu va fi mai presus de oricine.
- Mã cunosc bine. - Mai presus de inima ta.
El nu e de-ai nostri.
Nu sunt pãzit.
Ei cred în mine ca într-un frate.
Cãldurã.
Cãldurã. Cãldurã.
Eu, care am fost un pirat care am trãit numai din furat.
Sunt un om liber acum.
Tot ce au ei îmi dau mie.
Nu stiu.
Am salvat un copil de la înec.
Niciodatã nu am crezut
cã am puterea de a dãrui viatã si sãnãtate celorlalti.
Anarhic.
Am fost un om mort.
Acum trãiesc.
Tu, lumina mea.
America mea.
Iubire.
S-o respingem când ne viziteazã ?
Sã nu acceptãm ce ni se oferã ?
Nu existã decât asta.
Restul e ireal.
Mamã !
Unde locuiesti ?
În ceruri ?
Printre nori ?
Pe mare ?
Aratã-mi chipul tãu !
Dã-mi un semn.
Ne ridicãm.
Mi-e fricã de mine însãmi.
Îmi pare un zeu.
Ce altceva mai conteazã în viatã, decât apropierea ta ?
Ei bãnuiesc ?
Sã-ti fiu oferitã.
Si tu, mie.
O sã-ti fiu credincioasã.
Fidelã.
Nu mai suntem doi oameni.
Suntem unul.
Unul.
Sunt.
Regele m-a declarat liber.
Mã trimitea înapoi
cu conditia ca la primãvarã sã ne întoarcem de unde am venit.
Cãpeteniile îl sfãtuiserã sã mã omoare.
Aflasem ce arme folosesc, care le sunt punctele tari.
Dar fiica lui l-a asigurat cã sunt un om bun.
Ar trebui sã le spun oamenilor cã, desi bãstinasii sunt pasnici,
sunt puternici si nu vor renunta la pãmânturile lor.
Dincolo de munti nu exista nicio mare.
Doar întinderi imense si pajisti.
Un pãmânt fãrã sfârsit.
Cãpitane Smith, te-ai întors !
Sãlbaticii vor trebui sã se opreascã aici, cãpitane.
- Unde ati fost ? - Parcã am vedea o fantomã.
Arãtati de parcã ati fi revenit din morti.
- Unde e cãpitanul Ratcliffe ? - Nu stim nimic.
- Se spune cã a plecat în Anglia. - Nu trebuia sã avem încredere în el.
- Ati adus mâncare ? - Da.
Cineva tocmai a murit. A cãzut peste bord.
Patru luni de furturi.
Sus !
Jocuri de noroc... Se joacã în timp casele se dãrâmã.
- Uitati-vã la bisericã ! - Multe boli vin din mlastinã.
- Cine are grijã de voi ? - Nimeni.
Asta e tot. Moarte, boli...
- Am vãzut un cadavru în noroi. - Minti !
Patru oameni au murit astã-noapte si i-au mâncat !
Hoti, sacali ! Biciuiti-i !
Arãti binisor, Smith. Te-ai distrat ?
Cred cã te-ai distrat bine de tot.
Ai fost trimis sã ne ajuti, nu sã-ti faci de cap.
Am suferit.
Ignor povestile pe care le-am auzit.
Lasã discursurile ! Lucrurile s-au schimbat.
Nu tolerãm impertinenta. Impertinenta duce la haos.
Eu port medalia acum. Eu sunt presedintele.
Ti-a fost retras rangul de cãpitan.
Tu ai dreptul sã mã judeci pe mine ?
Nu asta e problema noastrã în momentul ãsta.
Pãcat cã n-ai fost la proces, sã te aperi.
Bãnuiesc cã erai prea speriat, prea vinovat ca sã te întorci.
Proces ?
Da. Ai fost condamnat conform unui capitol din Leviticul
si judecat pe perioada dezertãrii tale.
Legea se aplicã rapid aici.
A tinut pentru el toatã mâncarea bunã.
Nouã ne-a dat porumb putrezit.
Nu ai ochi si urechi, îl asculti doar pe Smith.
Are grijã doar de gura lui.
Am împãrtit tot. N-am tinut nimic pentru mine. Nimic !
Nici mãcar nu-l cheamã Wingfield, ci Woodson.
Woodson e numele lui.
A plecat din Anglia când se afla în dizgratie.
Arestati-i !
Cine va împiedica pedepsirea acestor tâlhari
va avea parte de un tratament aspru.
Dã-mi-l !
N-are sens sã asteptãm procesul. E vorba de revoltã.
Te ucid în numele regelui !
E mort.
Asa îi trebuie.
Pot sã confirm spusele domnului Argall.
În Anglia, mi-ar fi rusine dacã slujitorul meu ar umbla cu asemenea oameni.
Tu erai slujitor, nu aveai asa ceva.
Am mâncat un singur pui, când eram bolnav. Small a mâncat sase.
Cãpitanul Smith ar trebui sã ne conducã.
Presedintele Finele anului 1608
Spune-i !
Ce sã-i spun ?
"Te iubesc.
Dar nu te pot iubi."
A fost un vis.
Acum sunt treaz.
Ce vrei de la el ?
- Ce ar trebui sa facem cu el ? - Nimic.
E nebun.
Inofensiv.
Este al tãu.
Stii...
Retragerea ! Mars !
- Mars ! - Sfântul Gheorghe ! Sfântul Gheorghe !
- Mars ! - Sfântul Gheorghe !
Am lãsat-o sã mã iubeascã.
Am fãcut-o sã mã iubeascã.
De ce v-ati certat ?
A spus cã azi e 15 octombrie. Eu am spus cã e 17.
Trebuie.
Vã certati pe datã ?
Trãiesc chinurile iadului.
N-am spus sã sãpati un put nou, mai departe de mal ?
De ce n-ati fãcut asta ?
Opriti-vã din ce faceti si apucati-vã de sãpat putul !
Cei care nu pot cãra pãmântul în gãleti, sã-l care cu mâna.
Cel care nu munceste nu va mânca.
Cei onesti si harnici nu vor munci
pentru a-i întretine pe cei lenesi.
Pentru ei, tara asta e un chin, e moartea, e iadul.
Cât ei mor de foame, alti sapã dupã aur.
Nu existã discutii sau sperantã. Asta e singura muncã.
Dacã e atât de mult aur, de ce bãstinasii nu au deloc ?
Urmãresti un vis.
Vezi ce oameni ne-au trimis ? Niste prosti !
Nu însãmânteazã porumb.
Preferã sã mãnânce pestele crud, decât sã facã doi pasi dupã lemne.
Apa e rea.
Sturionii au plecat.
Oamenii aiureazã.
O sã punã vitã-de-vie si o sã bea vin !
Lubiti binele, urâti rãul.
Astupati gãurile...
Plecati cu zgomotele muzicii voastre,
ca sã nu aud melodia...
Domnul a ordonat si îi va strivi !
Casa mare va fi fãcut bucãti, iar casa micã, praf !
Cineva ar trebui sã-l împuste pe Small.
N-are nicio sansã si o sã ne îmbolnãveascã pe toti.
A folosit lingura lui Wortham. Acum, Wortham a murit. Prietenul meu.
Trebuie sã asteptãm sã murim toti ?
Domnule...
Ackley a murit.
Cineva i-a mâncat mâinile.
Cel putin a murit bine îmbrãcat.
Ce linistit pare !
Parcã stã sã vorbeascã.
O sã-mi fie dor de el. Cred cã tuturor o sã ne fie.
Mai suntem 38.
Sã o iau înapoi pe râu.
Sã o iubesc în sãlbãticie.
Ce te mai tine aici ?
Ce intentii ai fatã de ea ?
Fatã de ei ?
Nu e nimic în râu. E pustiu.
Vrem sã ne întoarcem în Anglia. Se poate, domnule ?
Unde e cãpitanul NeWport ?
- Nu mai avem ce mânca. - Cãpitanul se va întoarce în curând.
- Aduce mâncare ? - Ar face bine sã aducã.
Dar când ne întoarcem în Anglia ?
- Mãnâncã mortii ! - Credeti în fantome, cãpitane ?
Oamenilor nu le mai pasã de indieni.
Nu te mai risca.
Nu mai trebuie sã faci nimic pentru noi.
De ce n-ai mai venit la mine ?
Stiu, iubirea mea.
Nu avea încredere în mine !
Nu mã cunosti.
Aminteste-ti !
- Multumesc. - Doamnã...
Esti binecuvântatã ! Domnul fie cu tine !
Cine esti tu, omul pe care-l iubesc ?
Ei...
i-a atins pãrul.
- Unde pleci ? - Crabi într-o gãleatã...
Undeva unde nu ai curaj sã vii.
... cãlãrindu-se.
- N-ar trebui sã iei mai multi oameni ? - Pot veni dacã vor.
O sã vãd dacã pot face negot cu un alt trib.
Vâsleste. Vâsleste.
Ai grijã, domnule.
Ce altceva e viata decât trãind aici ?
Furã-i iubirea.
S-a lungit linistitã
uitându-se cãtre cer.
Nemiscatã.
Speriat de ce îmi doresc mai mult,
am gresit.
Nu pot merge pe douã drumuri deodatã...
O s-o las liberã.
... cãlãrind doi cai. Nu-l pot trãda pe Dumnezeu.
Crezând în el.
Atât timp cât o faci, poti crede în viatã.
Ea, nelegatã.
Sursa tuturor relelor.
Scuzã vulgaritatea.
Greselile îndreptate par nobile.
E ceva ce stiu când sunt cu tine si uit când sunt plecat.
Spune-mi, iubirea mea, ai vrut sã fiu iar cu tine ?
Adevãrat.
Închide-ti ochii.
Acest e omul pe care l-am iubit ?
Atât de mult.
O fantomã.
Vino.
Unde esti, dragostea mea ?
Libertate.
De ce îmi este fricã ?
Poate dragostea sã mintã ?
Tu.
Nu putem merge in pãdure.
Iti pot arãta Anglia ?
Nu, e prea departe.
Daca pot fi cu tine...
e tot ce-mi trebuie.
Fortul ãsta nu e lumea mea.
Râul mã tot duce cãtre ea.
Si merge mai departe.
Tot mai adânc în sãlbãticie.
S-o iau de la început.
Sã schimb existenta asta falsã pentru una adevãratã.
Sã uit numele de Smith.
Ce faci aici ?
Îmi cer scuze, domnule. Ati fost plecat mai mult decât ne asteptam.
Si eu mi-am fãcut griji.
Lucrurile merg rãu ?
Fãrã oprelisti.
Conditii propice
pentru libertate.
Îi pot conduce pe alt drum ?
Ce zici de pãmânt, cãpitane ?
- Este la fel de bun am crezut ? - La fel ca si ea...
- Nu chiar. - ... mereu singur.
De fapt, rareori am vãzut un focar de infectii.
Priviti, totul e o mlastinã.
Lacuri si bãltoci ce nu lasã loc pãmântului.
Lasã mortul sã fie îngropat.
Bãnuiesc cã-s mai multe mlastini decât pãmânt fertil.
Sunt mult prea multi tântari
si fiecare tântar e înfometat ca un preot.
Doar un sãlbatic poate sã locuiascã în asemenea loc.
La vest de aici
sunt munti, la sud, cu totul altceva.
- Putem vâsli. - Vino...
- Cautã un drum cãtre Indii. - ... dragostea mea.
Curge.
- Unde ? - Viatã.
Esti sigur ?
Eu în sufletul tau.
Viatã.
Asa sã fie ?
Gura îmi este uscatã.
Corpul îmi tremurã.
Pielea îmi arde.
Am douã minti.
Ar trebui sã-i spun Pãrintelui ?
Nu e decât asta.
Ce eram ?
Ce sunt acum ?
Oh, Mamã.
Ce am fãcut ?
Dragostea e nelegatã de limite.
Aceasta iubire e precum suferinta.
Sunt,
trebuie sã fiu,
a ta.
Tãietura secretã
Ei n-au de gând sã plece.
Cine le-a dat seminte ?
Pleacã !
Vino cu mine !
- Trebuie sã-mi spui de ce. - Ei nu trebuie sã afle.
Si-a dat seama cã vreti sã rãmâneti.
Vin încoace.
- Fã pace cu el. - N-o sã accepte pacea.
De ce ar face-o ?
Vino !
Unde o sã locuim ? În pãdure ?
În vârful unui copac ? Într-o vizuinã ?
Trebuie sã vii cu mine la fort.
Ai tãi o sã-si dea seama în curând cã ai venit aici.
Hai ! Mai repede, domnilor !
Domnul sã-l tinã pe rege !
Tineti lãncile sus !
La atac !
În pas elvetian, domnilor ! Mars !
Sfântul George !
Pregãtiti-vã sã vã opriti. Stati !
Muschetele în fatã !
Foc !
Companie, rãmâneti pe pozitie !
Sunteti ca o turmã de cãprioare. Cum sã aveti voi pãmânt ?
Pãmântul e al celor care îl pot face mai bun.
Al celor care stiu sã trãiascã.
Nu scot niciun sunet, domnule. Dar n-as putea...
Împuscati-l !
Ce mai stati ? Împuscati-l !
Pãgâni nenorociti !
Nu, stai, te rog !
Progeniturile diavolului !
Copiii focului ! Draci din gura iadului !
Retragerea ! Înapoi !
Doamne, nu-ti întoarce fata de la noi !
Nu vrei moartea unui pãcãtos. M-am îndepãrtat de tine.
Nu ti-am ascultat glasul.
Sã nu fim redusi la neputintã !
Se urcã pe zid !
Tu esti lumina vietii mele.
Bucuria.
Nu te pot pune mai presus de moarte.
Sunt prea bãtrân sã fac asta.
Tatã, iartã-mã.
Te voi alunga
de aici.
Asta e ultima datã când vorbim.
Nu mai esti copilul meu.
Apa e otrãvitã.
Au pus un câine mort în fântânã.
Nu pot pleca la pescuit sau vânãtoare.
Cât mai putem sta aici ?
Foamea face lucruri înfricosãtoare unui om.
Urãsc inimile tale.
Nu sunt sigur ca trebuie sã mã folosesc iar de aceastã mânã.
Valorez cât un mort neîngropat.
Ceva nu ne spui. Am dreptul sã stiu.
- De ce strigau ? - Obosit de dispretul tãu.
Ce le-ai fãcut ?
"Nu stim pe unde ai fost."
Ceva nu ne spui.
Ca o viespe într-o sticlã,
prinsã in capcanã.
Sã le dãm luminã...
Ne izbãveste de cel rãu.
... celor ce stau în întuneric.
Nu ne judeca dupã pãcatele noastre.
Pentru oamenii mei
Am devenit, ca sã zic asa, un monstru.
Nu mã pãrãsi.
Fã-mi inima curatã.
Spune-i !
Printesa e la Pastancy.
Au trimis-o la unchiul ei, Patowomeck.
Conducãtorul diavolilor dezbrãcati din regiune si o cunostintã a mea.
Am vorbit cu omul lui si mi-a propus s-o vândã.
Spune cã având-o aici, împãratul nu va îndrãzni sã atace.
O iubeste prea mult.
Sigur ea era ?
Am vãzut-o cu ochii mei ! Am vorbit direct cu regele.
Ce ne cere în schimb tâlharul ãsta ?
Acum ajungeam si la asta. Cel mai mult îi plac pieptenii.
Dar acum a pus ochii pe o oalã.
Una de cupru, cum era cea în care mama fierbea tocana.
Nu stiu ce vrea sã facã cu ea.
Ei bine ?
Noi nu luãm ostatici. Regele James n-ar fi de acord.
- Preferati sã fim ucisi ? - Ea a fãcut destule pentru noi.
A riscat sã ia o bãtaie cruntã pentru a-mi salva viata.
Haide, Argall, amenintã-mã !
Dacã nu ne-ar fi hrãnit ea, ati fi murit de foame.
Atunci am stiut cã voi trãi 1.000 de ani.
Ea a fost instrumentul împiedicãrii unui dezastru în colonia aceasta.
N-o sã-i rãsplãtim bunãtatea transformând-o în prizonier !
Ea si cu oamenii ei sunt pe punctul de a ne omorî pe toti.
O sã mai fim o mânã de oameni când se vor întoarce vapoarele, dacã o vor mai face.
Ne-ai spus cã tatãl ei o pretuieste mai mult ca pe oricine.
Sau purtarea ta are motive ascunse ?
Du-te la postul tãu !
Pedeapsa pentru ignorarea ordinelor presedintelui e spânzurãtoarea.
Încalci legea. Asta e revoltã !
Eu încalc legile ?
Am fost informat cã Smith vrea sã se însoare cu târfa
si sã se numeascã rege al Virginiei.
Nu mai esti comandant, Smitty.
Eu voi purta medalia de acum.
Ti-ai neglijat îndatoririle fatã de rege.
L-ai trãdat pe cetãtenii din Jamestown.
De aceea, te declar nedemn de a fi membru al coloniei.
Nu mai esti comandant, Smitty.
Mare si tare ! Domn si conducãtor !
Nu ! Trebuie sã fie ordine !
Nu-i putem lãsa pe toti sã-si facã de cap,
pentru cã atunci am avea haos. Tipete !
Vino mai aproape.
Biciuiri !
Vino lângã mine.
Spui: "Prietene drag."
Atinge-mã.
"Mã rog zeilor pentru binele tãu. O sã mã rog toatã viata !"
Niciun om n-o sã-mi arate lipsã de consideratie !
Vreau sã-ti fiu alãturi mereu.
Puneti-l la muncã grea !
Trimiteti-l în pãdure, sã aducã lemne pentru ziduri.
Spânzurati-l de picioare în fiecare noapte,
sã poatã reflecta la ticãloseniile lui.
Pune-l jos !
Priveste în spatele tãu.
Întoarce-te. Acum tu esti viitorul, câine !
Mamã, a trimis vasul dupã mine ?
Constiinta e o neplãcere.
O muscã. Lãtratul unui câine.
Dacã nu crezi cã ai asa ceva, cum te-ar putea deranja ?
Mamã, tu esti puterea mea !
Sau nu sunt în stare de nimic.
Aruncati funia !
Presedintele. Da, am uitat sã-ti spun.
Cãpitanul nu mai detine aceastã functie.
O sã-ti explice el motivele mai bine decât mine.
E printesa.
Aceasta va fi casa ta, doamnã.
Pãrintele Whitaker, cel care a locuit aici, a murit, asa cã...
Întoarcerea insulelor plutitoare
Vasele s-au întors si au tras cu tunurile,
fãcându-i pe bãstinasi sã cearã pace.
Roata se învârtise în favoarea englezilor.
Au spus cã vor sã te aducã. Eu m-am împotrivit.
N-am vrut sã ai de suferit.
Suntem înconjurati de dezastre.
Trebuia sã ne oprim, pânã nu era prea târziu.
Ce e drept ?
Ce e grija ?
Ce e nedrept ? Cine e bãrbatul ãsta ?
Nu.
Totul e perfect.
Vreau sã mã pierd ! Adevãr.
Te scurgi prin mine.
Ca un râu.
Vino !
Urmeazã-mã !
Ajunge.
Lasã-ne !
Vrei sã-i aduci acuzatii ?
Esti sigur ?
Bine. Argall, gata cu certurile. Pleacã !
Am noutãti pentru tine.
Regele vrea sã te întorci în Anglia,
sã pregãtesti o expeditie cãtre malurile nordice,
sã vezi dacã gãsesti o cale de trecere spre Indii.
Îmi amintesc când aveai perspective si ambitie.
Nu mergi mai departe ?
Sã fii descoperitorul unei rute
pe care ai refuzat s-o explorezi dincolo de acest prag ?
Regele îsi pune speranta în tine. Si-a fãcut planuri.
Ea va avea grijã de tine.
- Numele meu e Mary. Al tãu e... - Spune cã nu mai e acela numele ei.
- Nu are nume. - Ce pãcat !
Va trebuit sã-ti gãsim unul.
Poftim !
Sterge-te cu prosopul.
Voi gãsi bucurie în tot ce vãd.
Pasi mici.
- Atât de repede. - Vreau iubirea mea.
Merg spre el
pe râul cu apã vie
ca sã-l întâlnesc.
De unde vine ?
Unde se duce ?
De ce ei vor aur ?
Ei nu pot sã-l facã ?
Nu ne vom pierde doar vietile si pãmântul,
ci si dreptul divin de a ne afla aici.
Priviti dincolo de aceste porti ! Paradisul ne asteaptã.
Am scãpat de Lumea Veche si de robia sa !
Sã o luãm de la început, sã dãm un exemplu omenirii !
Suntem pionierii lumii !
Avangarda a fost trimisã în sãlbãticie,
sã deschidã o nouã cãrare.
Puterea ne-o dã tineretea, lipsa experientei ne dã întelepciune.
Domnul ne-a oferit un tãrâm al fãgãduintei, o mare mostenire.
Vom avea de suferit dacã-i vom întoarce spatele.
Sã pregãtim un tãrâm unde omul sã se ridice la adevãrata lui valoare.
Un tãrâm al viitorului.
Un nou regat al spiritului !
Nu uitati cum era acest pãmânt când am ajuns aici.
Sunt asa cum îti place ?
Ochii lui...
Mã cunosti asa cum eram cu mult timp în urmã.
N-am fost niciodatã asa cum ti-am pãrut tie.
Ce vrea sã spunã ?
Sã stãm pe malul râului !
Ce vrea ?
Nu pot sã dorm, pânã nu te mai vãd.
Ridicã privirea !
N-ai pic de rãu în tine.
Îti apartin.
Stie.
Unde sunt ?
Asteaptã douã luni, apoi spune-i cã am murit.
Cã m-am înecat.
Asa.
Te-a pãrãsit, printesã.
Te-a mintit. Uitã-l !
Am vesti groaznice.
Cãpitanul Smith e mort. S-a înecat când traversa oceanul.
Te-a iubit foarte mult.
Sunt furioasã.
Unde e dragostea ta acum ?
Unde e copilul nostru ?
Ai plecat cu viata mea.
Ai ucis zeul din mine.
Soarele vede asta ?
Pe patul destinului, mintim.
Si pentru a termina,
te-as fi întrebat.
Plâng.
Tristã.
Tine-mi mâna, Pãrinte.
O propunere
Cred cã ea ar fi în stare.
Aruncatã. Întreruptã.
Ca un câine.
Moarte, vino.
Ia-mã.
Elibereazã-mã.
Fã-mã iar ce am fost.
Când am revãzut-o prima oarã, era consideratã terminatã.
Distrusã, rãtãcitã.
Parcã nici nu-i vedea pe cei din jur.
As vrea sã petrec dupã-amiaza cu tine.
Cum sã te invit ?
Cu firea ta, poti transforma nenorocul în bine.
Suferinta asta îti va da putere si te va înãlta.
Gândeste-te la un copac care creste în jurul rãnilor sale.
Dacã o creangã se rupe, nu se opreste,
ci continuã sã se ridice spre luminã.
Trebuie sã înfruntãm rãutãtile cu curaj si sã nu ne lãsãm speriati.
Trebuie sã mergem mai departe si sã învingem greutãtile.
Aprilie, mai si iunie. Iulie, august...
- Ce e o zi ? - O zi ?
- O orã ? - O orã are 60 de minute.
De ce pãmântul are culori ?
Multe pasiuni am îndurat.
Zilnic, în fiecare orã.
Chiar si în somnul meu.
Trezindu-mã nãuc.
Aceastã iubire a devenit
ca un labirint...
- Pe cãruia nu mai stiu... - A fost trist...
cum sã-i dau de capãt.
... sã-ti pierzi sotia si fiica ?
- Care e numele acestui om ? - Rebecca.
Rebecca, te botez în numele Tatãlui, al Fiului si al Sfântului Duh.
Amin !
A acceptat invitatia mea de a munci la câmp.
Stie sã cultive tutun.
Oamenilor le pare rãu cã pleacã.
Orele trec.
Nu scoate nicio vorbã.
Cine esti ?
La ce visezi ?
Suntem ca iarba.
Esti blând ?
Ea leagã totul la un loc.
M-am îndrãgostit de ea cu mult timp în urmã,
fãrã sã-i cunosc numele.
Toti îi cântã.
Dacã te-as cere în cãsãtorie ce ai spune ?
Mã ceri ?
Unde am locui ?
Aici. În Anglia, dacã vrei.
Poate cã ar fi mai bine asa. Am putea...
Ai putea uita viata de aici.
De ce te feresti de mine ?
Nu accepti ?
Dacã vrei...
Nu e rãspunsul pe care-l asteptam.
- Rebecca ? - Îmi pare rãu.
De ce plângi ?
Cred cã ar trebui sã fiu fericitã.
Nu mã iubesti acum. Cândva, o vei face.
Nu cred cã vrei sã ignori pãrerea Domnului
despre cãsãtoria cu neveste mai... neobisnuite.
Nu.
Vrei sã ai vreo pãrere despre asta ?
Da.
Ai vrea sã scrii o petitie
explicând cum unul din cei mai bogati colonisti din Virginia
- Guvernatorul vrea o scrisoare... - Doreste asta ?
... care sã-i arate beneficiile.
Poti afirma prin credinta ta cã aceasta poate ajuta convertirea bãstinasilor ?
Si cã dorinta nu ti-a fost datã doar de atractia fizicã
si cã vrei binele plantatiei ? Onoare tãrii noastre ?
Si sufletului tãu ?
- Umilintã. - Doar pentru a salva o creaturã ?
Nu mã afecteazã ce spune.
Dacã asta e intentia ta
esti de acord cu ce am spus ?
Da.
Domnule Rolfe, cu sigurantã o iubesti.
Atunci, scrie.
Vã cer sã spuneti acum, cum o veti face în Ziua Judecãtii de Apoi,
când toate secretele inimii vor fi destãinuite,
ca dacã stiti vreun motiv pentru care sã nu fiti cãsãtoriti
sã-l rostiti acum.
Mamã ! De ce nu simt ce ar trebui ?
Trebuie.
Am dus o viatã falsã. Nu trebuie s-o mai fac.
O sã scot ghimpele !
E ca un copac.
Îmi oferã adãpost.
Zac la umbra lui.
Pot sã-mi ignor inima ?
Ce e de la tine si ce nu ?
Mare Soare, îti multumesc. Dai viatã pomilor.
Si dealurilor. Si izvoarelor.
Tuturor lucrurilor.
Mamã, iubirea ta se aflã acum în fata mea.
Aratã-mi drumul tãu !
Învatã-mã cãile tale !
Fã-mi inima supusã.
Am primit vesti surprinzãtoare.
Am fost invitati în Anglia de cãtre rege si reginã.
Se va organiza o audientã regalã în onoarea ta.
Toatã lumea te cunoaste.
Cãtre Nord, departe 1614, primãvara
Secundul lui l-a dat pe mâna piratilor când vasul a fost oprit.
A avut nevoie de cinci ani ca sã primeascã un vapor.
Toate vasele au plecat spre Newfoundland.
- Da. - Cine-ar fi crezut ?
El a explorat nordul. Apoi s-a dus acasã. Cãpitanul Smith !
Da, îti vine sã râzi.
Lucrurile stau altfel acum.
L-au trimis la Londra. Ce pãcat !
Se spune cã a fãcut multe pentru locul ãsta.
Cãpitanul Smith trãieste ?
L-ai vãzut ?
- Nu pot sã fac asta. - De ce ?
Pentru cã n-am sentimentele astea.
Ce te-a apucat ?
Sunt cãsãtoritã cu el. Trãieste.
Am aflat la fort. E în viatã.
Cãsãtoritã ? Nici nu stii ce înseamnã asta.
Dar sunt cãsãtoritã.
Draga mea sotie !
Iubirea ne-a legat.
Tot iubirea ne poate despãrti.
Sunt lucruri la ea pe care nu le voi cunoaste.
Tatãl tãu m-a trimis.
Pentru fiecare englez pe care-l întâlnesc,
fac un semn pe betele astea.
Vreau sã-l vãd pe Domnul despre care vorbesc atât.
Londra 1616, vara
Îmi pare rãu, nu poate fi al meu.
Stai deoparte, amice !
"Banalul lor omagiu adus cu drag,
în timp ce se ridica pe cerul albastru,
pentru a sãrbãtori aceastã zi fericitã.
"Lãsati izvoarele sã-si arate bucuria
prin dulce susurat, cât se joacã si curg prin meandre sãlbatice,
trãind aceastã zi binecuvântatã."
"Sãnãtatea sã coboare pe aripi plutitoare
si îngerii sã o conducã !"
"Începe viata printesei Lumii Noi
si azi suntem cu totii fericiti."
Mamã...
... stai lângã mine.
Unchiule, am fãcut multe si mari greseli.
Viata m-a adus în aceastã lume stranie.
Nu prea înteleg unde mã aflu.
Sunt multi.
Câtã frunzã, câtã iarbã.
Sper ca într-o zi poporul meu sã mã ierte.
Inima mea a murit de multe ori odatã cu ei.
Spune-i tatei...
cã încã sunt fiica lui.
Onoare tie !
Dulce sotie,
încã mai tii la mine ?
Nu îti pot fi ceea ce nu sunt.
Ea nu s-ar fi mãritat niciodatã cu mine dacã ar fi stiut cã el trãieste.
S-a înconjurat de ignorantã fatã de mine
dar nu am sã las ca acel lat sã se strângã tare în jurul ei
ca sã se chinuie la nesfârsit.
Nu voi face nimic împotriva vointei ei.
La final
Cred cã încã îl iubesti.
Si nu vei avea liniste, pânã nu-l vei vedea.
Vanitatea m-a fãcut sã cred cã te pot face sã mã iubesti,
dar nu poti face si nici nu trebuie sã faci asta.
Ai intrat orbeste într-o situatie pe care n-o puteai anticipa.
Esti un om bun, asa cum am bãnuit, ba chiar si mai mult.
Am gresit venind aici ?
As fi venit mai devreme, dar n-am fost în capitalã.
Poate cã n-ar trebui sã-ti vorbesc asa,
dar m-am gândit deseori la tine.
Dupã ce am plecat, ti-a mers bine.
Am auzit cã ai fost primitã de rege si de reginã.
Toatã lumea spune cã te-au apreciat. Toti vorbesc despre tine.
Îi auzi în stradã: "Domnia sa." Cine ar fi crezut ?
- Stiai cã am promis, nu ? - Da.
Ai gãsit Indiile, John ?
O sã le gãsesti.
Poate cã am trecut pe lângã ele.
Am crezut cã ce a fost între noi în pãdure a fost un vis.
E singurul adevãr.
Parcã ti-as vorbi pentru prima oarã.
- Putem sã mergem acasã ? - Cât vrei de repede.
Sotul meu !
Mamã, acum stiu unde te gãsesti.
13 aprilie 1616.
Dragã fiule, îti scriu asta pentru ca într-o zi, în viitor,
sã întelegi o situatie
care pentru tine va fi doar o amintire îndepãrtatã.
Mama ta, Rebecca, s-a îmbolnãvit în cãlãtorie, la Gravesend.
Mi-a amintit cu gingãsie cã toti trebuie sã murim.
A spus cã e suficient cã tu, copilul nostru, vei trãi.
By: XRAiN
Adaptarea Bubuloimare